Mitt navn er Rose McNulty.
Jeg drepte ikke barnet mitt.
Mitt navn er Rose McNulty.
Jeg drepte ikke barnet mitt.
Stephen, ikke glem at du trenger skjøtene.
-Har du nøklene? -Jeg kommer tilbake i kveld.
Jeg lover å hilse på til helgen.
NYFØDT BARN BRUTALT DREPT AV KVINNE
De sier at det er her hun drepte barnet.
Hun må evalueres for å bli flyttet til det nye senteret.
Du møter henne og så blir hun skrevet ut innen lunsj.
Jeg vet ikke hvorfor de trengte noen som deg Dr. Grene.
Kom inn.
God morgen, Florence. Den unge mannen her vil treffe deg.
-Roseanne Florence Clear? -Nei.
Roseanne McNulty.
Jeg er Michael McNultys kone. Vi har en sønn.
Kan du si meg hvor gammel du er?
Det er ufint å spørre en dame om det. Hvor gammel er du?
Hallo, fru Skjære.
Hvordan går det med mannen din?
En for sorg,
to for glede.
Hvilken av dem er du?
Nummer to. Dr. Grene
Dr. Grene
Du kan ikke bli her for alltid, Roseanne.
Takk, jeg skal det.
Du er ekte.
-Vi må flytte deg til et nytt senter. -Nei.
Jeg skal bli her.
-Til når, Roseanne? -Til jeg vil dra.
Dette skal bygges om til et spa-hotell.
Da bor jeg på hotellet.
Jeg er ferdig med å snakke nå.
Caitlin, hvor mange er klare for bussen i morgen?
-Åtte, doktor. -Jeg trodde at det var ni.
En har gått bort. Vennen hennes, Joe Grady, på avdeling fem.
-Så trist. -Si meg, doktor...
Hun kan høre gjennom vegger. Øyne i bakhodet.
Hun ser ting overalt. Visjoner, åpenbaringer...
Hun fungerer ikke i den virkelige verden.
Den virkelige verden... I hvilken retningen ligger det, Dr. Hart?
Avdeling tre.
Avdeling tre. Det må jeg huske.
Takk, Audrey. Her er planene. Ganske omfattende, som du kan se.
De vil bygge en gang helt rundt her.
Se nå. Vent til du ser dette.
Hun stopper...
...og så fortsetter hun.
Hun lever i sin egen lille skjærsild.
Det nye stedet er ikke himmelriket, men tiden er inne, doktor.
Sånn, ja. Det er trist, jeg vet det.
Jeg vet at dere er triste, men vi takler dette.
Der har vi Margaret.
SLIGO ERKEBISPEDØMME
Dr. Stephen Grene bes evaluere Roseanne Clear før flyttingen.
PSYKIATRISK EVALUERING
Herregud!
Herregud, hva er det dere gjør? Hva gjør dere?
Det er tingene mine. Herregud...
Å, herregud!
Hva har dere gjort med bibelen min?
Det er bøkene mine. Gi dem tilbake til meg.
-Hva gjør dere? -Bare jobben vår.
Søster Caitlin? Søster Caitlin?
Søster Caitlin!
-Hva i all verden...? Søster Caitlin! -Ro deg ned!
Stopp! Stopp!
Vær så snill, tingene mine er der inne. Ikke kjør.
-Rose, hva er det? -Dagbøkene mine.
-Hun tok fra meg nøklene. -Alt i skriftene mine.
-Rose, hva er galt? -Jeg er der inne
-Det er livet mitt. -Hva er det, Florence?
-Hva er det som skjer? -Ikke la ham komme nær meg.
-Tilbake til jobb, søster -Ro deg ned.
-Hun leter etter dagbøkene sine. -Ja, jeg vet det.
-La henne være. -Dette er et medisinsk spørsmål.
Ikke sant, Florence?
-Hvorfor kastet dere ut tingene hennes? -Fordi hun må dra.
Ikke sant, Florence? Sånn, dette vil roe deg ned.
Sånn, ja.
Vær så god. Kan du senke containeren?
Hold føttene oppe.
Det var et medisinsk spørsmål. Det angår ikke deg.
Søster, å rote i containeren angår ikke deg.
-Da blir det inkludert i evalueringen min. -Hva da?
Så du skal ta ansvar for pasienten? Greit, i så fall...
Søster!
-Ikke forlat pasienten. -Bestem deg, doktor.
Du har frem til fredag på deg, Dr. Grene.
Alt dette skal ut.
Det er bibelen hennes. Gi den til meg.
Ta med alle tingene hennes til avdelingen.
Hvordan føler du deg?
Som om noen tok sjelen min.
Du skjønner, de tok korset mitt.
-Korset ditt? -Ja.
Jeg beklager, Rose.
Rose, kan du lese det?
-Hvorfor det? -Så Dr. Grene kan evaluere deg.
Betyr det at jeg kan bli?
-Det betyr at du ikke må dra i morgen. -Å, i morgen?
Jeg har vært her i 40 år.
Barnet mitt ble født der ute.
Hvem kommer til å huske barnet mitt?
Jeg vil høre historien din, Rose.
Har du ører til å høre med?
Begravelsesagenten trenger ikke ørene. Han burde leie dem ut.
-Hvem er det? -Den andre legen.
Å, ja.
"4. januar, 1942.
Jeg skriver disse ordene i hemmelighet, redsel og frykt.
Jeg må finne en slektning som kan hente meg,
ellers er jeg dømt til å for alltid være levende død."
"Barndommen min var lykkelig." Jeg var lykkelig i Sligo.
Jeg fikk musikken fra faren min. Jeg elsket faren min.
Da pappa døde, døde min mors hjerte med ham.
Hun hadde på seg sørgeklær
og sørget natt og dag, til de tok henne med derfra.
Hun hadde den på seg natt og dag til de tok henne fra meg.
Da jeg møtte Michael McNulty...
...visste jeg at jeg kom til å vente på ham for alltid.
Jeg hadde aldri møtt jegerpiloten min
hvis det ikke var for den fryktelige mannen med bart.
Da krigen kom til Belfast mistet jeg jobben min.
Jeg evakuerte til Irland, som ikke var i krig.
Jeg jobbet hos søsteren til moren min, tante Eleanor,
på avholdshotellet hennes.
Å dra tilbake til barndommen min i Ballytivan
var som å tre inn i et eventyr.
En fredfull verden, helt adskilt fra virkeligheten.
-Kan jeg ta veskene dine? -Takk.
-Hei, Roseanne. Hvordan var turen? -Fin.
Kom igjen, småjenter.
Søster.
Da kjører vi.
Alle var velkommen på caféen til tante,
både katolikker og protestanter, avhengig av deres ytre.
Tante var streng på sitteplassering.
De som fikk lov til å sitte innendørs og de som fikk lov til å sitte ute.
Og de som ikke var velkommen i det hele tatt.
Der kunne du se stakkars Joe Brady,
som senere døde på mentalsykehuset over byen.
Kan jeg få...
...en sukkerring...
-En smultring? -Ja.
Selv om jeg var lykkelig, var kampflyene bortenfor Ben Bulben
en konstant påminnelse om at krigen aldri var langt unna.
ENGLAND SØKER ETTER ARBEIDSFØR IRER
FLYVÅPENET LIDER STORE TAP
-Hei. -Hei.
-Rose fra Pruntys avholdshotell? -Det er meg.
-Jeg er Michael McNulty. -Fra McNultys tobakk-og brennevin?
-Ja, akkurat. -Vi er hverandres motsetninger.
-Tiltrekker ikke motsetninger hverandre? -Gjør de det?
Jeg skal reise bort, Rose.
Jeg håper at du er her når jeg kommer tilbake
Det var hyggelig å møte deg, Michael.
Deg også, Rose.
Rose? Rose Clear?
Det er meg.
Sist vi møttes var du ei lita jente. I din mors begravelse.
Kanskje du har glemt hvordan Ballytivan er.
-Vær forsiktig med hvem du omgås. -Hva mener du?
Har du noen sympatier?
Hvem sympatiserer du med?
Med oss, eller med britene?
McNulty er en familie av butikkeiere. Ingen handel.
Smør på begge sider av brødet. Skjønner du?
Nei.
Vær forsiktig med hvilken side du velger. Jeg holder et øye med deg.
-Hvordan går det? -Bare bra, Thomas.
Slutt med det der, Michael McNulty!
Å, nei! Slutt!
Hold utkikk etter meg.
Svømte du til den andre siden?
Du må være forsiktig når tidevannet kommer inn
Det ser rolig ut på overflaten, men under virvler det som ei mølle.
Jeg er en dyktig svømmer.
Dette er et farlig sted for damer.
-Jeg så ikke noe skilt. -Det er ikke nødvendig.
Det har alltid vært sånn. Alle vet det.
Ikke jeg.
Du kommer ikke herfra, gjør du vel?
Du svømmer der, på den andre siden av banken.
Greit.
Jeg tilgir deg i dag.
Er du politimann?
Det er jeg ikke.
Livvakt?
Ja, på en måte.
Det kan man ikke være. Enten er du det eller ikke.
Er du slakter?
Baker? Stearinlysmaker?
Du eier ikke frykt, du.
-Frykt for hva da? -Frykt for hva da?
En kvinne her omkring kan bare se direkte på en mann når hun er kona hans.
Da bør jeg nok gå...
Vil du ha skyss?
-Kanskje ikke. -Som du vil.
Jeg åpnet vinduet for å slippe inn luft, men noe sa at jeg ikke skulle forlate deg.
-En liten fugl? -Nei. En stor fugl, som Fønix.
-Slipper jeg ut igjen hvis jeg hopper inn? -Det avhenger av hvor du skal.
-Ballytivan. -Jeg kan kjøre deg dit.
Lover du det?
Jeg lover.
Greit.
-Hva gjør du i Ballytivan? -Jeg jobber for tante Eleanor.
-Mrs. Prunty? -Ja.
-Hva gjør du? -Hører på problemene til folk.
Er du psykolog?
Nei.
Jeg bør ikke kjøre deg helt til byen.
Da holder du ikke løftet ditt.
Det er en liten by. Vi vil ikke at folk skal begynne å snakke.
Takk
Jeg lurte på hva hemmeligheten hans var
Unnskyld, Fader.
Fader Gaunt?
-Blir du her hele natten, doktor? -Hør på dette:
"21. juli, 1969.
Mannen på månen på TV.
Irsk. En av dem heter Michael.
Kan det være sønnen min?
Så langt unna, så fri...
Inspirerende. Følte meg som en fugl hele dagen."
Hun tror ikke at sønnen hennes er død.
Hva er det?
"Måneskinnssonaten", tror jeg.
Det er fascinerende.
Er alt i orden, Fader?
Bare bra, Mrs. Prunty.
Rose, kan du servere Fader Gaunt, er du snill?
-Hei, Rose. -Hei.
Skal vi se.
-Er du en protestantisk jente? -Vi kan ikke alle være perfekte, Fader.
Jeg tar Earl Gray. Vi har ikke det hjemme.
Etter den andre Lord Gray.
-Den andre, ikke den første? -Andre.
Statsminister i England for 100 år siden.
-De oppkalte en te etter ham. -De gjorde det.
Engelskmennene er morsomme. Anser du deg som engelsk, Rose?
Nei, Fader. Jeg er irsk tvers gjennom.
Var det alt?
Han fulgte etter meg overalt.
Hva skulle jeg gjøre?
Jeg kunne ikke si nei
-Hun satt i bilen med presten. -Den protestantiske jenta?
-Er du sikker? -Å ja, det er jeg.
Vi kalte moren din "Jomfru Annie". Hun var så uskyldig.
Hun så ikke på menn før hun giftet seg.
Så møtte hun faren din. Ni måneder senere ble du født.
De giftet seg først for å gjøre farmor Kaddon fornøyd.
Jeg ble født i kjærlighet.
Kathy Kaddons datter er ikke grenseløs.
Jeg har ikke noe forhold til ham.
Hvis du går ut med Fader Gaunt igjen så sparker jeg deg.
Hei, Rose.
-Så du hvordan hun så på meg? -Så hun virkelig på deg?
Så kom han fra himmelen, akkurat som han hadde lovt.
Jeg visste at det var ham. Jeg visste at det var Michael.
Han danset for meg, alene på himmelen.
Så fløy han tilbake til krigen.
Jeg så på...
...til han ble en prikk på horisonten.
De fleste mennene i Ballytivan var hardbarkede.
Det var skreddergjengen.
Desi.
-Eamon. -Barry.
Skredderen O'Donnell og hyggelig Jack Conroy.
Rose?
-Du heter Rose, gjør du ikke? -Clear. Rose Clear.
Vil du gå ut med meg, Rose Clear?
Gå ut hvor?
Hvor som helst.
På kino?
Kose litt i baren?
Kanskje hvis du hadde manerer.
-Jeg skal finne manerene, Miss Clear. -Og respekt. Finn det først.
Vel, Jack, hvordan gikk det?
Hun var ikke ond, men heller sta...
...en magnetisk skjønnhet som tiltrekker menn...
...tendenser til NYMFOMANI.
Rose, du innbiller deg det ikke.
Vil du danse, Rose?
Greit.
-Du er en sterk kvinne, Rose. -Det er jeg ikke. Jeg er skjør.
Gi henne litt rom, Joe Brady. Gi plass til Den Hellige Ånd.
La dama få puste, Jack.
Da kan jo du danse med henne.
Hva er det?
Rose...går det bra?
-Alle ser på oss. -Nei, du er bare paranoid.
I likhet med moren min?
-Rose! -Jeg vil ikke ha oppmerksomhet, Jack.
Jeg elsker deg, Rose.
-Jeg gjør det. -Slipp meg.
Nei, se meg i øynene som du gjorde her om dagen, Rose.
Gå hjem, Jack.
Hvorfor forfører du menn, Rose? Hva sa jeg til deg?
-Ikke se menn i øynene. -Du ser meg i øynene.
Jeg er prest.
En prest som også vil være mann, Stephen. Bestem deg, men ikke bland inn meg.
-Tante Eleanor, jeg... -Jeg driver en virksomhet, Rose.
-Unnskyld. -Forstår du makten du har over menn?
Pakk sakene dine.
Går det bra å bo her alene?
Tyskland anroper. Tyskland anroper.
Tyskland anroper.
Den store offensiven mot Frankrike er over.
Det har gitt oss seieren.
Og verden over lurer folk på:
Når kommer offensiven på britisk jord?
Michael?
Michael!
Rose?
Der borte! Der!
Michael, vi må gå.
-Vi må gå. Michael! -Fortsett!
Ikke så høyt.
Gå ned til elva. Søk langs elvebredden.
Kom igjen! Kom igjen!
Der borte.
Kom igjen!
Du bør gjemme deg.
Åpne døra.
Så det er her du er?
Åpne.
Kom igjen!
Si hvor han er.
Si hvor han er, eller så tar jeg deg her på gulvet.
-La henne være! -Hun skjuler den forræderen!
Hun er ei hore! Jeg ser det i øynene hennes.
Unna vei. Kom dere bort!
Utenfor.
Du har valgt feil side.
Kom igjen, Conway.
Han kommer til å dø.
Tom!
...tapperhetsmedalje til Michael McNulty for å prøve å redde livet til kameraten.
Tom?
Hvem er Tom?
Han var en venn av meg.
Hvordan fikk du brannskadene?
Flyet vårt tok fyr.
Tom ble brent levende.
Jeg prøvde å få ham ut, men klarte det ikke.
Jeg kom meg ut og han døde. Sånn er det.
Ting skjer i krig, Rose.
Hvordan går det med hånda?
Vannet føles godt.
Jeg har ikke hørt den lyden på lenge.
...over denne øya de siste to ukene
har økt i intensitet.
Takknemlighet, fra hvert hjem på vår øy, går til de britiske flyverne
som mot alle odds får krigens vinder til å snu
med deres mot og hengivenhet.
Jeg bør dra tilbake snart.
Jeg får nok start på den snart.
...en stor seier for den britiske marinen.
Samtidig på hjemmefronten, til tross for økt sivile ofre,
fortsetter det britiske flyvåpenet å fly sine Spitfire
for å beskytte deres lille øy.
Gjem deg. Jeg jager dem bort.
Du kan ikke bo her alene, Rose.
Jeg har det bra.
Jeg trenger en husholderske.
Kan jeg komme inn?
Det ville ikke vært riktig, Fader. Du bør ikke komme inn.
Hvorfor ikke?
Jeg skal vurdere tilbudet ditt. Bare gi meg litt tid.
Jeg trenger bare tid.
Ja, tid...
Ja.
Greit...
Fint.
Jeg trodde han hadde dratt uten å ta farvel.
Jeg følte meg ensom igjen.
Men annerledes denne gangen, som om jeg mistet en del av meg selv.
Da så jeg blomstene han hadde lagt igjen til meg.
Vil du ha en sigar?
-Har du sigarer også? -Jeg har det.
Jeg takker ikke nei til det.
-Man får kjøpt dem på St. Malachy. -Mentalsykehuset?
De dyrker tobakk på gården.
Pasientene blir gale hvis de ikke får røyk.
Gud hjelpe dem.
Er den dårlig?
Akkurat nå smaker den som den beste sigaren i verden.
Spiller du musikk like bra som du lager mat?
Jeg spilte piano.
Pappa lærte meg.
Jeg vil gjerne høre deg spille en gang.
-Det minner henne om Michael. -Ekte kjærlighet.
Får jeg lov?
Ja.
Hva tenker du på?
Moren min.
Hun var vilt forelsket i faren min.
Da han døde, ble hun gal og de sendte henne bort.
Noen ganger tror jeg at kjærlighet skremte henne.
Jeg er redd for at du skal dø.
Venter du på meg, Rose?
Prøv å hold deg i sikkerhet.
Det er trygt.
Hvem er den til?
Til deg.
For tapperhet overfor fienden.
Michael!
Jeg vil ikke at du skal dra.
-Bli her litt. -Michael...
Hvem er det?
Det er ikke noe. Jeg tar meg av det.
-Vil du gifte deg med meg, Rose? -Vil du gifte deg med meg?
Jeg vil det. Jeg vil ha deg for meg selv.
Du har ingen ring.
Maeve, takk.
Beklager hastverket. Velkommen.
-Hva heter du? -Rose Clear.
-Michael McNulty. -Har du ringen?
Og herved erklærer jeg dere for rette ektefolk å være.
Selv om det var en ring fra en sigar så holder den nok i himmelens rett.
Hva venter du på, Michael? Du kan kysse bruden nå.
-Å, herremin! Gratulerer! -Takk, Fader.
Nei, pastor.
Gratulerer! Dere blir nok veldig lykkelige.
Da stikker vi!
Smil.
Kom igjen, Mrs. McNulty. Nå henter vi veskene dine og stikker.
Michael, stopp. Stopp.
Michael, du må dra. Det er noen der inne. Dra nå.
-Du kan komme tilbake. Dra, Michael. -Jeg kommer og henter deg!
Kjør, Michael! Kjør!
Fader Gaunt?
Får du sett skikkelig, Ann?
Jeg trodde det gjaldt forsamlingen.
Beklager, jeg så ikke. Jeg er veldig nærsynt.
Du er eneste levende slektning.
Det er så trist.
Hva synes du er mest interessant med rapporten?
Hold den opp mot lyset.
Du kan se tvers gjennom den.
Fader Gaunt var overbevist. Han trodde på hvert ord han skrev.
Stav "nymfomani".
N-Y-M-F-O-M...
...A-N-I.
-Ja, det klarte du. -Ja.
Se her. Inspektøren sa at han så at hun drepte barnet sitt med en stein.
Jeg drepte ikke barnet mitt. De gjorde det.
Men jeg døpte sønnen min.
Jeg døpte ham i hans fars navn, med saltvann og salte tårer.
Dere er min jury. En mann og en kvinne.
En mann og to kvinner.
En mann, en kvinne... To mennesker.
Jeg vil ha en rettferdig rettssak fra de to menneskene jeg stoler på...
...før jeg dør
Fant dere mannen min? Er han død?
Vi har ordre om å ta deg med til St. Malachy mentalsykehus.
Hvorfor? Hvorfor?
-Bli med nå. -Nei, jeg kan ikke!
Han kan komme tilbake! Michael! Michael!
Nei! Michael!
Du er her på grunn av din eneste levende slektning, Mrs. Prunty,
og sognepresten, Fader Gaunt.
-Hvorfor? -For seksuell oppførsel av uønsket natur.
-Har dere funnet mannen min? -Mrs. Prunty hevder at du ikke er gift.
Det er bare i hodet ditt, akkurat som hos moren din.
-Vi holder deg her en stund, Rose. -Men jeg har ikke gjort noe.
Søster. Det var alt.
-Dette er ditt nye hjem, Rose. -Bli med meg.
Du er trygg her. Vi tar vare på deg.
Ut.
Hvis du ikke vil havne på den siden, så legg deg ned og vær stille.
Nå!
Sett deg ned!
Rose, spis litt grøt.
-Så ser de at du spiser. -Jeg tar meg av dette.
Nå er det nok! Få henne ut av senga.
Spenn henne fast.
Hold kjeft!
Her er grøten din.
-Hold henne. Åpne munnen. -Faen ta deg!
Åpne den skitne munnen din. Åpne den!
Åpne den, eller så knuser jeg tennene dine.
Nå må vi vaske deg.
Slipp meg! Vær så snill! Slipp meg!
-Hold munnen! -Slipp meg! Jeg vil møte mannen min!
-Slipp meg! Hent mannen min! -Prøv å ikke skade deg selv.
Flink jente.
Det sies at det var her det skjedde, på klippene ved banken.
Du har rett. Det er vakkert.
Kan jeg spørre deg, doktor, hvorfor du tok denne saken?
Jeg måtte ordne litt i huset til foreldrene mine.
Jeg husker at vi dro ned hit i sommerferiene.
Jeg husker at pappa skrek til meg da jeg svømte ut i høyvannet.
Jeg kan ikke forestille meg hvordan det er å være låst inne i 50 år.
Hun er her inne, Fader.
Hei, Rose.
Vi må være i rommet, Fader.
Jeg vet at du vil møte meg, Rose.
Fru Prunty vil ikke skrive deg ut.
Men hvis du var gift, Rose...
Skjønner du hva jeg sier?
Jeg er gravid, Fader.
Du der, ut!
-De sier at det er prestens barn. -Fader Gaunt?
Jeg hører gjerne skriftemålet hans.
Tenk dere henne.
Vi må få tobakken opp til St. Malachy.
-Hva skal du gjøre med barnet ditt? -Hva mener du?
Gi ham bort.
Vil du ikke beholde det?
Jeg har ikke noe valg.
-Jeg håper at han blir sendt til Amerika. -Håper du?
Hvis han er frisk blir han sendt til Amerika, ellers blir han her for alltid.
Stille! Du der! Fortsett å jobbe.
Strålende nyheter, søster Sarah! Tvillingene har endelig blitt adoptert.
De skal til Boston.
Er ikke det strålende nyheter, Rose?
Dere får ikke ta barnet mitt.
Nei, det blir her.
-Hvor lenge har du vært her, Teresa? -Siden jeg ble født.
Siden hun ble født.
Hvis det har flaks. Noen av dem overlever ikke.
Rose? Låser du bakdøra for meg?
Gjør det raskt.
Rose!
Det er Stephen!
-Er hun gal? -Nei, men hun kan drukne.
Kom igjen. Ro!
-Hun er tapt, Fader. -Bare fortsett.
-Hun overlever ikke dette. -Fortsett!
Fader, er det ditt barn?
-Vi er på vei inn i klippene. -Bare fortsett!
Rose!
Herregud, hun dreper babyen!
Rose!
Å, herregud!
Minnene mine.
De tok minnene mine.
De slettet dem med strøm.
Er dette deg?
Ja, det er meg.
Hva skjedde etter at barnet ble født?
Han kom ut og skrek.
Jeg kuttet navlestrengen og han skrek.
Og hva skjedde så?
Hvor er korset mitt?
Det...
Du vet...
For tapperhet overfor fienden.
Det...korset.
-Hvor fikk du det? -Av Michael.
-Etternavn? -Michael McNulty.
Er du sikker?
Så sikker som noen kan bli...
Hvordan så barnet ut?
En gutt. En vakker gutt.
Tror du at jeg drepte sønnen min, som alle andre?
Nei, frøken Rose.
Vet du, det er en sykdom i folk...
...som hindrer dem fra å se sannheten.
Kjære deg...
Alt du ser med kjærlighet er sannheten.
Resten er bare røyk.
Unnskyld meg, jenta mi.
Jeg skulle aldri ha kuttet navlestrengen
som knyttet meg til barnet mitt
-Du er en god lytter. -Takk.
Tar du intime...
...samtaler?
Bare hvis jeg drikker to sånne til.
Så, hva er din historie, doktor?
Moren min elsket meg på grensen til galskap.
Hun snakket så mye at hun sugde all luften ut av rommet.
Faren min var en stilltiende mann.
Det betydde: "Lag te".
Det betydde: "Fei gulvet".
Det betydde: "Hjelp meg, jeg dør".
Han lå på gulvet og prøvde å fortelle meg noe.
Han bare...
"Moren din..."
Da sa jeg: "Elsket meg?"
Og han bare...
Han pekte på seg selv, så sa jeg: "Du elsker meg?"
Og han...
Det var alltid noe som manglet.
Erkebiskop liker å gå turer her. På den andre siden, selvfølgelig.
Hvorfor spurte de etter meg?
Jeg vet ikke.
De ba meg bare om å hente deg og kjøre deg tilbake.
Hun er våken!
Hun druknet barnet.
Var det virkelig prestens barn?
Menn...
Stakkars liten.
Kan jeg se ham?
Barnet ditt er på et bedre sted.
Hva mener du?
Barnet ditt er dødt.
-Nei. -Jo.
Nei, nei...
Du er hjemme nå.
Jeg vil ha barnet mitt.
-Jeg vil ha... -Vi tar vare på deg nå.
Jeg heter Rose McNulty.
Jeg drepte ikke barnet mitt.
Jeg heter Rose McNulty.
-Sykepleiere, hold henne. -Jeg drepte ikke...
-Jeg heter Rose McNulty. -Bitt. Få det inn der.
Hold henne. Hold henne rolig.
Hei, elskede.
Har du kommet for å ta meg med hjem?
Det har jeg.
Michael er død, Rose.
De drepte ham.
Hva snakker du om, Michael?
Michael er død.
-Har du kommet for å ta meg med hjem? -Nei, Rose. Hør på meg.
-Michael er død. -Michael...
Han er død.
Si til Rose at jeg elsker henne og at jeg tenkte på henne.
De drepte ham. Jeg beklager.
Fader, det er på tide å gå.
Jeg beklager.
Fader, jeg har mine ordrer.
Stephen! Stephen!
Ikke... Ikke gå fra meg!
Det går bra. Det ordner seg.
Det går bra. Det ordner seg, Rose.
Jeg beklager.
-Jeg beklager, Rose. -Michael.
-Michael... -Nei, Rose.
-Ta meg med hjem, Michael. -Sykepleier.
-Sykepleier! -Det går bra. Det går fint.
Hva gjør du? Hvor er Michael?
Hvor er Michael? Du drepte ham! Du gjorde det!
-Sykepleier. -Du drepte ham!
-Rose! -Det holder, Fader.
Du drepte ham! Hva gjorde du med ham? Hvor er han?
-Du drepte ham! -Rose, slutt nå! Slutt!
Det ordner seg! Se på meg.
Det går bra. Det er greit. Ok, Rose?
Vi setter oss ned litt, greit?
-Det ordner seg. Det går bra. -Michael...
-Nei, du drepte ham! -Hold henne!
Sykepleier! Søster!
-Gå tilbake til sengene deres. -Vi tar hånd om henne nå.
Jeg skrev ned minnene mine i "Boka om Rose".
De ble til meg, og jeg ble til dem.
Min hemmelige skrift-og jeg.
Det er ikke noe skille.
Jeg aksepterer nå at Michael er død.
Jeg aksepterer ikke at sønnen min er død.
Det har etterlatt et hull i hjertet mitt
som bare kan fylles hvis sønnen min kommer og henter meg.
Dr. Grene
Du trenger ikke sitte her hele natten. Gå og sov et annet sted.
Finnes det en innleggingsjournal?
Ja, selvfølgelig.
-Jeg legger den frem til deg. -Bra, takk.
Du tenker for mye. Transporten kommer klokka tolv i morgen.
Hun må dra.
Hun har ingen familie. Ingen kommer og henter henne.
Snakk med henne! Forklar det for henne. Gjør det lett for henne.
...inspektør Doolin så at hun slo i hjel barnet sitt...
-Du har lest inspektørens versjon. -Ja.
-To historier. Hvilken tror du på? -Jeg tror på henne.
For en overraskelse...
Går det bra, Rose?
Jeg drømte at jeg fant sønnen min.
Caitlin, kan du lese det avsnittet igjen?
"Det fantes ingen kalendere eller klokker i hjemmet til barnet vårt,
så vi ikke skulle vite fødselsdatoen til barnet.
Barnet mitt ble født etter at påskeliljene sprang,
da epletrærne sto i blomst."
Når er fødselsdagen din?
Det avhenger av hvem du spør.
Moren min sa 1. mai og faren min sa 2.
Se på dette.
...1. mai, 1942...
Erkebiskop S. Gaunt
Hva er det som skjer her?
SKJØTER
DÅPSATTEST
Transporten kommer snart.
Hvis du ikke går, så får vi bedøve deg.
-Hvorfor, Dermot? Si meg hvorfor. -Det er kirken, Stephen.
Det er bare kirken.
"Kjære Stephen, jeg har vært faren din i 40 år
og har elsket deg hele livet ditt.
Margret og jeg fikk deg som baby.
En gudegave, og du har beriket våre liv.
Fader Gaunt sa at moren din var død."
Fader Gaunt, hvor er du?
"Han kom til oss senere i livet og fortalte sannheten."
Fader? Fader?
"Han var en dypt urolig mann."
"Beklager jeg aldri kunne fortelle det selv.
Din far, Martin Thomas Grene.
P.S. Denne medaljen tilhørte din egentlige far, en modig mann."
Michael sendte deg, ikke sant?
Det gjorde han.
Nå går vi.
Hvor da?
Hjem.
Hjem...
-Har du kommet for å ta meg med hjem? -Det har jeg.
Norske tekster: Anders Svendsen